PARIS 05:59
- Varför blundar du alltid? - Jag är med dig.
- Det hjälper mig att vara med dig. - Jag vill titta på dig.
Hårdare. Det är bra. Hårdare!
- Elva... - Och tio.
- Nummer 11. - HM.
- Dina initialer? - TD.
- Tack så mycket. - Tack. Hej då.
Jag väntar utanför.
En gin och tonic också, eller hur? 9,90, tack.
Tack. Hej då.
Häng på.
Det finns ett cykelställ åt det hållet.
Det var där jag ställde cykeln, så jag får sträcka på benen.
- Jag ska kolla efter cyklar. - Vi är strax där.
Jag tycker att du har en vacker kuk.
Den är väldigt vacker. Jag vet inte hur jag ska säga det.
Jag gillade den direkt. Jag lovar att den är perfekt att ta på.
- Nej, lägg av. - Nej, jag menar det verkligen.
En killes kuk är viktig.
Jag tror att man kan bli förälskad i en kuk. Jag är seriös.
Jag ser fram emot att få se den igen. Mycket.
Jag vill ta i den... kyssa den.
Suga av den.
Om jag har räknat rätt skulle jag säga 11 cyklar.
Det är det appen säger.
Ursäkta, om jag överdriver. Jag kan inte hjälpa att jag kollar allt.
När det gäller cyklar, ja. Dra inga förhastade slutsatser.
Den här får duga.
Lite mer kärlek i världen.
Det kändes annorlunda med dig i kväll.
- Vad sa du? - Det var speciellt när vi älskade.
Det kändes som jag älskade med dig.
Vi knullade och det var... Det kändes som det var vi som skapade kärleken.
Vi älskade, förstår du vad jag menar?
Jag kunde inte höra allt. Men jag håller med. Det var...
Jag tror att vi gjorde en stor insats för världsfreden.
Det vi gjorde var rent kärleksskapande.
Vi måste göra om det. Det är till gagn för mänskligheten.
Håller du inte med? Vi måste göra om det.
- Vi åker hem till mig. - Jag förstår.
Rakt fram, jag säger till när vi ska svänga. Jag kan inte glömma dig.
Jag vill inte att du ska tro... Det var annorlunda för mig också.
Jag har aldrig gjort det förut. Det var första gången för mig också.
- På Sammanstötningen? - Ja.
Jag hade en pojkvän förut, under ett par månader.
Naturligtvis generade vi oss inte.
Men som det där, var det första gången. Det var bra.
- Till och med bättre, tycker du inte det? - Jag föredrar det på det sättet.
Med dig, var det riktigt bra. Det var speciellt.
Som du sa, "speciellt".
Vänta, vad menar du? Du skojar väl?
Knullade du mig utan gummi?
Knullade du mig utan kondom?
Fan också!
Vad fan håller du på med? Fan!
Du är tokig!
Du är inget barn! Vad i helvete! Du känner väl till sexklubbar.
Helt jävla otroligt.
Jag ska ringa AIDS direktlinje. De får vägleda oss nu.
Såvida inte du är HIV-positiv...? Jag visste det.
Hallå? Ja, god afton... Kan ni svara snabbt? Det är perfekt.
Ja, saken är den... Jag knullade just med en kille utan kondom.
Det minns jag inte.
Antagligen.
Om han är HIV-positiv? Jag tror det.
Ja, det är han.
Åka till akuten? Jag är nära Saint-Louis Sjukhus.
Okej. Ja, han följer med mig.
Får jag förtur? Ska jag säga det när jag kommer?
Ska jag bara säga AS? Förstår de vad det är?
Okej, jag ska säga att jag haft ett AS.
Ja. Okej. Vad händer sen då?
Okej, nu på en gång. Naturligtvis. Tack.
- Vi ska till Saint-Louis. Hon sa... - Du följer inte med mig.
- Hon sa ju... - Det är inte nödvändigt.
- Nej, men... - Då vill jag hellre gå själv.
Det där telefonsamtalet... Det kändes lite knäppt.
- Du känns knäpp. Jag vill vara ensam. - Jag ville bara...
Sluta! Jag klantade mig. Du behöver inte hålla mig i hand.
- Är du sur på mig? - Jag vet inte, kanske.
Det känns inte schyst. Men du gör som du vill.
Vi borde byta mobilnummer.
De behöver mina test för att bestämma din behandling.
Du måste kunna kontakta mig.
- Kom igen... 06. - Nej, 07.
- 07? - Jag har bytt nummer.
- Okej, 07... - 06...
- Är det 07 eller 06? - 0706. Det är mitt nummer.
0706867799.
Den okända heter Hugo.
Theo.
- Ta Rue de Lancry. - Jag vet.
- Vi skulle ta ingången från Vellefaux. - Det fattar jag!
Jag följer inte med dig.
Jag tar första till höger. Rue Albert Thomas.
Jag är med dig.
Det hjälper mig att vara med dig.
Hårdare!
Hårdare... hårdare!
Hårdare!
Var är du?
Jag ska till akuten.
Ring mig!
Varför svarar du inte?
Jag lämnade ett meddelande.
Det är viktigt!
Här är era papper. Vänta där. Läkaren ropar upp sen.
- God kväll. - God kväll. Jag har haft ett AS.
- Okej, hur länge sen? - Mindre än en timme sen.
Mindre än en timme. Är det er partner...? Okej.
- Har ni några hälsoproblem? - Nej.
- Allergier? - Nej.
- Ta ni nån medicin? - Nej, ingenting.
Jag behöver nån for av legitimation.
Ditt sjukförsäkringsbevis.
- Har ni samma adress? - Ja.
Här är era papper. Ni kan vänta i väntrummet. Läkaren kommer snart.
- Tack. Hej då. - Hej då.
Det är förbjudet att använda mobil. Även sms: A.
Det visste jag inte, tack.
Jag är här. Var är du?
- Jag grejar det här. - Jag tror dig.
- Fick du mitt meddelande. - Jag ignorerade det.
Du var så skärrad att jag glömde...
Säg till läkaren att jag går på behandling.
Jag går regelbundet och det går inte att upptäcka min virusmängd nu.
- Vad är skillnaden? - Säg bara det.
- Direktlinjen sa att det var viktigt. - Jättebra!
Jag tänkte att jag skulle komma hit, för att vara hos dig nu...
Du vill kanske prata med nån. Vill du att jag går, gör jag det.
Annars kan jag stanna. Det beror på dig.
- Jag vill stanna hos dig. - Jag vet inte. Jag vet faktiskt inte.
Då ska jag bestämma åt dig. Får jag se.
- Vad gör du för nånting? - Jag försöker läsa dina tankar.
Dina ögon ljuger inte. Se mig i ögonen.
Nej, du kan bättre än så. Titta mig rakt i ögonen.
Okej, du får stanna. Det dröjer inte så länge.
Mr Vinaver, varsågod.
Jag vet hur det känns. Jag har gått igenom det själv.
- Är du rädd? - Ja, jag är rädd.
- Stannade du för att tala om det? - Nej. Jag ville hålla dig sällskap.
Jag var ensam när jag fick mina resultat. Och innan det, också.
Jag vill inte att du ska behöva uppleva samma sak.
- Det är förbjudet. - Vadå? Var har du hört det?
Jag vill visa det här.
Vid en aktiv penetration är smittorisken 0,06 till 0,62 %.
Mr, det är förbjudet. Jag sa det till din vän förut.
Visst gjorde jag det? Jag visste det. Du borde ha sagt det.
Det är lugnt. Jag är klar.
Man håller inte på med såna där här. Ingen fara. Ingen fara.
Du kan ringa därborta. Därborta är det tillåtet.
När allt kommer omkring måste ju folk få ringa.
När det är en nödsituation. Sånt händer.
Ibland är det dödsfall. Då måste folk få ringa, eller hur?
- Kommer ni hit ofta? - Nej, det är första gången.
Jag måste ringa ett samtal. Ursäkta mig. -Kommer du?
- Jag behöver en kopp kaffe. - Du var oförskämd.
Hörde du vad han sa? "Kommer ni hit ofta?" Som om det var ett café.
- Han är galen. Håll dig på avstånd. - Han kanske bara är ensam.
- Får jag bjuda. - Om du vill.
- Utan socker? - Så mycket som möjligt.
- Kan du visa mig sajten igen? - Är du säker på det?
- Det var en idiotisk idé. - Nej, visa mig.
- Varsågod. - Tack. Den laddas.
- Visa mig? - Kolla in.
Jag är inget mattegeni, men... en risk på 0,62 % är ju minimal.
- Men folk blir infekterade i alla fall. - Ge mig den. Det var en idiotisk idé.
Statistik betyder ingenting. Och det är hemskt.
- Ta dig, till exempel. - Det är skillnad.
- För att du var passiv? - Du behöver inte vara dum.
Det var inte samma sak...
Det var inte det.
Jag går på behandling. Jag tar mina mediciner...
Och min virusmängd är omöjlig att upptäcka.
Jag hade precis fått mitt körkort. Jag kommer från Lons-le-Saunier.
- Känner du till den småstan? - Nej, jag känner inte till landet.
Jag har varit i Normandie på semester. Och i Berry.
Jag hade aldrig träffat en bög. Jag var 18 år.
Jag visste var de knullade. På toaletterna vid en bensinstation.
Det var ett trevligt ställe. Med stora träd.
Det enda jag tänkte vid uppkörningen var att jag skulle få knulla.
Jag väntade tre dagar på körkortet.
När det äntligen kom, fick jag låna min mammas bil...
Jag åkte iväg för att knulla en kille.
Det var fruktansvärt. En snabb avsugning.
Det var lite pinsamt. Inget prat. Ingen ögonkontakt.
De visste inte ens vad en kondom var.
Om du hade sagt att du var bög, så hade de gett dig stryk.
Förstår du vad jag menar? De får ingen behandling.
De vet inte ens om att de är HIV-positiva.
- Det gör det riskablare för partnern. - Var det första gången för dig?
Jag hjälper dig inte. Jag skulle inte ha sagt nånting.
Det är lätt att sätta på en kondom, eller hur?
- Jag är en sån idiot. Jag är en idiot. - Nej, det kan hända vem som helst.
Kom nu. Nu går vi.
Du kanske missar din tid.
Herr Daumier...? Jag har väntat på er.
Då går vi. Det är ett akutfall.
Helt otroligt. Prioriterar de bögarna?
- Han är en vanlig patient. - Är det normalt...
...att låta pervona gå först?
Ja.
Gå in och sätt er.
- Vad var det som hände? - Jag hade ett analt samlag.
- Kan jag få lite mer detaljer? - Kondomen gick sönder.
- Är ni hans partner? - Ja, hans sexpartner.
- Jag är HIV-positiv. - Okej. Går ni på en trippelbehandling?
- Ja, jag går på behandling. - Har ni varit på återbesök nyligen?
Ja, för 3 månader sedan.
- Okej. Känner ni till er virusmängd? - Ja, den går inte att upptäcka.
Okej, det är nåt positivt.
- Känner ni till er status, mr? - Ja, jag testar mig regelbundet.
Jag gjorde en för två månader sen. Jag är frisk.
- Var ni negativ? - Ja. Jag tar inga risker.
Okej. En sak till. Vem var aktiv under samlagsakten?
- Jag var aktiv. - Okej.
Drog ni ut den när kondomen gick sönder?
- Nej, det gjorde jag inte. - Okej, så det blev en utlösning?
Eftersom er partner är HIV-positiv, rekommenderar vi en akut behandling.
Tanken är att förhindra viruset från att reproducera sig i kroppen.
Det är en ganska stark behandling. Den pågår i 28 dagar.
Ni tar tre tabletter om dagen, vid samma tid, var 24:E timme.
- Går ni med på behandlingen? - Ja.
Jag ska hämta tabletterna och sen ska jag förklara allting.
Mår du bra?
Här är första kuren.
Här är en flaska vatten och bröd. Det är bra att äta samtidigt.
Nu får ni tabletter för fyra dagar.
På måndag måste ni gå till utredningsenheten här på sjukhuset.
Ni behöver inte beställa nån tid. Förklara bara vad som hänt.
De kommer att ta hand om dig direkt.
Det är bäst om ni följer med, och ta med era resultat.
Okej, jag är ledig på måndag. Det funkar.
På måndag kommer vi att ta nya blodprover.
Läkaren kommer avgöra om ni måste fortsätta behandlingen.
Han ser hur ni svarar på den. Biverkningarnas är oftast magbesvär.
Illamående och diarré, och kanske lite trötthet.
Om ni blir för dålig, kan vi ändra behandlingen.
Men symptomen brukar vanligtvis förbättras.
Det var det. Det är värst de första dagarna.
Ska vi börja direkt nu?
Det är bäst att börja så fort som möjligt.
En av varje färg i dag. Efter det, kan ni ta resten.
- Ska jag börja med att äta? - Ja, om ni vill.
Allt det här?
Jag behöver lite vatten.
- Nu tar ni tabletterna. - En i taget?
- Mår ni bra? - Ja.
Här är er behandlingspåse. Den är för fyra dagar.
Det är ingen trevlig sak att gå igenom. Det är lite stressande.
Men ni kan få hjälp med det på måndag.
Det är bra om ni stöder honom under den här processen.
Det borde gå bra. Vi är på rätt sida tidsramen.
Ta behandlingen var 24:E timma, så är chansen liten att viruset sprider sig.
När det är klart är ni fortfarande negativ. Okej?
- Tack så mycket. - Det var så lite. Jag följer er ut.
- Adjö. - Adjö.
- God afton. - God afton.
- Har du märkt det? - Det är bara kvinnor som jobbar här?
Killarna lämnar skitjobben till tjejerna. Vilken värld, va?
Kvinnor och bögar. Natten tillhör kvinnor och bögar.
- Och nattvakterna. - Det är en maktposition. Begränsad, dock.
- Han är svart. - Begränsad makt, sa jag ju.
- Är du hårfrisör? - Hur så? Är det mitt nagellack?
Nej, det är måndag. Frisersalonger stänger alltid på måndagar.
Det är många affärer som har stängt på måndagar.
Man kan inte köpa mat, förutom i livsmedelsbutiker.
Är du specerihandlare? Bagare? Osthandlare?
Nej, jag är kontorist. Min chef ger mig ledigt på måndagar.
Ibland byter vi. Jag jobbar sent, eller så jobbar jag på helgerna.
Bägge dera fungerar för mig.
Jag tycker om att inte börja veckan som alla andra.
- Bättre än lediga fredagar. - Jobbar du verkligen på kontor?
Visst låter det imponerande, men det är bara ett jobb.
Bättre än många andras. Jag vill bli notarie.
Men man måste studera väldigt länge och det är dyrt.
Jag ville komma bort från hålan.
Jag var tvungen att jobba, för att kunna bli notarie.
Det tar längre tid, men jag är inte beroende av nån.
Jag slipper vischan. Jag är nöjd med mitt liv.
- Visst är det konstigt? - Vi gick till vänster ut från sjukhuset.
- Utan att tänka på det. Vart ska du? - Ingen aning.
- Jag följer med dig. - Jag följer med dig också.
Då går vi runt i cirklar.
Det är sent. Är du på väg hem? Är du inte trött?
- Vill du att jag ska gå? - Nej, det menade jag inte.
- Om du vill gå och lägga dig... - Jag gillar att hänga med dig.
Även om omständigheterna kunde varit bättre.
Jag är inte sömnig. Är du det?
Jag är hungrig. Tror du att bagerierna är öppna?
Vi kollar där borta.
Vi hittar nog nånting.
Jag mår så bra när jag är med dig. Du får mig att må bra.
- Varför går du åt det här hållet? - Jag bara går.
Det finns inget vid kanalen.
- Vad tror du? - Antagligen inte. Men det är vackert.
Är det en romantisk promenad eller en matjakt?
- Vi kan göra båda delarna. - Jag tror att vi kan gå fortare.
Det känns bra, eller hur? Ett nytt koncept. Det kallas romantisk spurt.
Väldigt roligt. Vi har nog större chans på andra sidan.
- Vi går inte över kanalen. - Varför inte?
Jag vet inte. Det är en lek. Vi går den här vägen.
Det är värre där borta. Där finns det ingenting.
- Vi springer till Stalingrad. - Nej!
Har du haft biverkningar? Jag vill veta vad som väntar mig.
- Det finns inget här. - Civilisationen börjar vid Stalingrad.
Du svarade inte.
Problemet är inte medicinen. Man vänjer sig vid den.
Det är inte så svårhanterligt. Man kan hoppa över nån tablett då och då.
När man har ett normalt liv, blir det en del av den dagliga rutinen.
Biverkningarna försvinner, annars ändrar man behandlingen.
Problemet är viruset.
Vad jag menar är... Även om det är omöjligt att upptäcka.
Även om jag inte längre är rädd för att dö av det...
...så finns det där. Och jag tänker på det.
Ständigt.
Man säger att man ska "leva med det". Det kan jag bara inte.
Jag lever mot det. Jag försöker att leva med det.
Jag kanske har fel. Jag borde lära mig att leva med det.
Leva i fred med det. Men det kan jag inte.
Är du säker på att vi ska gå häråt? Jag är så hungrig.
Om det fanns mat här skulle min instinkt säga mig det.
Det är mer folk åt det här hållet.
- Min insikt, då? - Den tvivlar jag på.
Jag kan inte förklara det, men jag vill både kyssa och slå dig.
Nu vill jag slå dig. Hårt. Riktigt hårt.
Vad skönt.
- Skulle det kännas bättre för dig? - Jag vet inte. Jag vill bara det.
Jag längtar efter att få göra det. Längtan är starkare än allt annat.
Ska vi gå till ett kebabställe som är öppet?
Kebab? Ja, om det inte finns nåt annat.
Vem äter kebab klockan 6, förutom bögar som kommer från sjukhuset?
Nattarbetare eller snubbar som börjar dagen med full mage.
- Jag borde sagt att du hade en plan. - Det är mycket roligare så här.
- God afton. - God morgon.
God morgon. Du har rätt. Vad är klockan?
5:30, men jag börjar tidigt.
- Har du ingen kebab? - Tyvärr, allt är slutsålt.
Jag har en massa annat.
- Jag vill ha kyckling. - Nej, två.
Jag blev hungrig av att springa.
Du har rätt. En kebab är gott efter en fest.
Jag jobbar bara på helgerna. Jag serverar partysugna.
- Ingen lök, tack. - Inte för mig heller.
Det är dött nu, men mellan tre och fyra är det packat.
Där jag kommer ifrån dricker vi te efteråt. Jag är från Syrien.
På universitetet var det en ritual att äta kebab efter en utekväll.
Det är inte riktigt samma kebab här. Köttet i Syrien...
- Kom du hit på grund av kriget? - Nej.
Jag studerade arkitektur i Damaskus.
Kriget är fruktansvärt, men det fanns för mycket orättvisor där.
Till slut får folk nog av det.
45 år... Det är en lång tid.
Jag levde inte där. Jag överlevde där.
Jag antar att ni har svårt att förstå det. Ni är ju fria här.
Vi kunde inte ens prata om det. Inte med nån.
Inte ens med mina universitetskamrater.
Ett liv där man inte kan prata blir outhärdligt.
Varken om politik, eller om sina känslor och förhoppningar.
Varsågod. 12 euro.
Jag tar det.
- Tack. - Tack. Ha en bra dag.
- Jag slår vad om att du studerar. - Nej, inte direkt.
Ska vi sätta oss på en lugnare plats? Jag vet. På andra sidan kanalen.
Vad sysslar du med? Du fick mig ju att prata om mig själv.
- Vad vill du veta då? - Börja med va du jobbar med.
Jag är praktikant. Jag har en magisterexamen i industridesign.
Jag praktiserar på ett stort företag. Det verkar intressant.
- Du låter inte så övertygande. - Just nu vill jag göra andra saker.
- Jag vill arbeta humanitärt. - Jag ser inte kopplingen till design.
Det finns ingen, men jag känner att jag behöver erfarenheten.
Några månader. Högst ett år.
Jag har inte gjort några efterforskningar. Det är en dröm.
Vi går upp där.
Jag vet ingenting om humanitärt arbete, men det finns nog massor att göra.
Åtminstone inom logistiken. Gillar du att resa?
Men det handlar inte bara om det.
Tycker du att det verkar fånigt och sentimentalt?
Nej, hurså? Men att följa ett kall av nån orsak är sentimentalt.
- Sentimentalitet är vackert. - Jag känner mig lite patetisk.
Om jag bara kunde formulera ett skäl, eller visste vilket land.
Det känns lite studentikost.
Men de flesta bara snackar. Det gör mig förbannad.
Är jag HIV-positiv är det slut med de vilda idéerna.
Inga besök i länder utan medicin. Jag kan behöva akut sjukvård själv.
- Skulle du åka? - Nej, självklart inte.
Är det nånting mer du vill veta?
Varför börjar ditt nummer med 07? Det är lite udda.
Du letade efter en harmlös fråga, som inte skadar nån.
- Inte så smart. - Var det roligt?
Du ville vara snäll och gjorde saken värre.
Du försökte verkligen och jag kan inte bli arg på dig.
- Ska jag sluta ställa frågor? - Just nu, ja.
Vi går längst bort. Jag älskar det här stället.
- Det är fint. - Ja.
Kom. Till bords.
Kan du hålla den här? Tack.
Det är lite tidigt, men det gör inget. Jag har dem alltid med mig.
Då glömmer jag inte ta dem.
- Även när du knullar på klubben? - Man vet aldrig när man hittar kärleken.
- Ibland kommer jag hem sent. - Det kan jag förstå.
- Har du varit med om det här förut? - Ja.
Nej, det här är första gången.
För det mesta... Nej, jag vet inte.
Det hände nånting mellan oss. Nånting stort. Det är allt.
- Nånting stort? Vad menar du? - Jag vet inte.
Nåt som fick mig att sänka garden.
Vad brukar du säga till de andra? Hur låter det?
Vart vill du komma? Vad vill du att jag ska säga?
Hej, vänta ett ögonblick.
Vad är det du vill? Att jag ska tatuera HIV på röven?
För att idioter som du inte kan skydda sig!
Det behövs två för att knulla. Jag behövde inte tvinga dig.
- Jag bad dig aldrig om att göra det. - Inte alls: "Hårdare, hårdare".
Du bad mig inte alls om det, va?
Det är alltid vårt fel. Du är en jävla idiot.
Vad gör jag här?
Jag lovade att komma på måndag. Jag ska komma med mina resultat.
Du vill ju inte ha mig här. Du har mitt nummer om du ändrar dig.
Förlåt mig.
- Förlåt mig. - Du behöver inte be om ursäkt.
- Vi klantade till det båda två. - Ja, nu tar vi varann i hand.
Jag tyckte att jag kände mig trygg med dig.
Jag tänkte egentligen inte. Jag mådde bara bra. Lugn och lycklig.
- Det kändes meningsfullt då. - Ja, det var meningsfullt.
Det var meningsfullt. Mellan oss är allting meningsfullt.
Vi var oförsiktiga. Vi ville ha varann. Vi ville det så gärna.
Vi insåg inte det. Lusten är en idiot.
Men det är skönt att vilja ha dig på det sättet.
- Var du berusad? - Inte särskilt.
Inte jag heller, men det kändes berusande.
Där ser du? Lusten är en idiot.
Jag har ett monstruöst stånd.
Vilket underligt sätt att börja en relation.
- En relation? - Ja... Varför inte?
Du är galen. Sluta med det där.
- Jag ska gå hem nu. - Kan jag följa dig hem?
Om du vill det.
Om vi springer hinner vi med första metron.
Jag älskar den första metron.
- Är det första eller andra? - Det är den vi ska ta.
- Hur vet vi att det är den första? - Jag bara vet det.
Vi kan ju fråga.
Ursäkta mig, madame.
- Är det här den första metron? - Ja, det är den första.
Där ser du? Det är den första. Madame sa att det är den första.
Ni åker inte med den i vanliga fall. Jag tar den varje dag.
Jag är inte den enda. Jag känner igen alla... till utseendet.
Jag är städerska på ett finare hotell.
Jag har inte jobbat tillräckligt länge för att få en anständig pension.
Det här var det enda jobb jag hittade.
Jag är inte parisiska. Yvetot. Känner ni till det?
- Nej, jag är från Lons. - Jag är från Paris.
Tidigare arbetade jag i detaljhandeln. Med försäljning.
Jag hade ett hektiskt liv.
Jag blev ofta kär också.
Arbetsförmedlingen kan inte hantera såna som jag.
Då blev det städning.
Jag och min kusin har det bra. Vi är två flickor som fått ett bra liv.
Det är inte så illa när man tänker på det.
Jag tycker om Paris. Det är stort, det är anonymt.
Jag tror att man har det bättre på ett anonymt ställe.
- Eller hur? - Ja.
Den första metron... den är inte så illa.
Jag ska av här.
- Hej då. Ha en bra dag. - Ni också.
Det är här. Då går vi.
Förresten, att vara notarie... är bisarrt. Hur bestämde du dig för det?
Det är inget man kommer att tänka på när man planerar sin framtid.
De flesta människor har ingen fantasi.
Jag bestämde mig efter att ha läst Balzac.
- Och även lite av Mauriac. - Jag har inte läst mycket av Balzac...
Är inte notarier tråkiga byråkrater? I romanerna, alltså.
I verkligheten är det så exotiskt att det blir sexigt.
Där är det.
Det var inte siffrorna som inspirerade mig.
Det var... ja...
Balzac skriver vad som försiggår bakom familjens yta.
Han går till botten med saker, pengars roll, egendom...
Allting som vi aldrig talar om. Allting väsentligt i samhället.
- För de rika, kanske? - Inte bara för dem.
Våra kunder är oftast inte arbetare, men de kan vara låginkomsttagare.
Allt som krävs är ett litet arv, ett litet hus, eller även en liten tomt.
Du kan inte föreställa dig hur spännande det är.
Man kan få en hjärtattack.
Det är berättelser som ingen kan berätta.
- Som ingen kan hitta på. - Om man inte är Balzac.
Eller Mauriac.
Balzac skrev en roman som heter "Historiens baksida".
Där jag befinner mig, ser jag baksidan av historian.
Får jag följa med? För att se hur du bor.
Det är bara en jungfrukammare. Det är på sjätte våningen.
- Det gör inget. - Det är inget speciellt.
Det måste vara nåt speciellt. Man lämnar sina spår där man bor.
I en del hem verkar det som ingen bor. Har du aldrig märkt det?
Jo, jag förstår vad du menar. Det är ett dåligt tecken.
- Ska interiören visa... - Vem man är.
Hem där ingen verkar bo är inte verkliga.
- Vad händer om jag är sådan? - Det är omöjligt.
Men om du är det, så får du aldrig se mig igen.
Jag kanske ska studera stadsplanering. Notarier kan specialisera sig.
- Jag trodde historia var din grej? - Ja, det också.
Just nu fick jag en idé. Jag tror den har ben.
- Det är bra idé, eller hur? - Ja, det är det.
Det är den sista dörren. Det är tyst här.
- Jag varnar dig, den är liten. - Jag vet hur en jungfrukammare ser ut.
07 är på grund av min pappa. Mina föräldrar separerade när jag var liten.
Min far är psykiskt instabil.
När jag kom ut, blev han helt galen. Han ringde hela tiden.
Han sa inget elakt. Han bara skrek om bögar, världens ände, utomjordingar.
Han ringde hela tiden. Han lämnade timslånga meddelanden.
Det kunde inte fortsätta.
Jag vill inte anmäla honom. Man vill inte väcka åtal mor sin egen pappa.
Han hotade mig inte eller var homofobisk.
Ingenting sånt. Han bara förstörde mitt liv.
Det var då jag bytte nummer.
Min mamma och halvsystrar bytte också nummer.
Nu är vi en 07-familj. Ibland ringer jag honom-
- på Skype, när jag har gott om tid.
Du är så vacker.
Jag älskar din kropp.
Bakom ditt öra, är det mjukt.
Din skäggstubb... river mig.
Jag älskar hur den river mig.
Din hals.
Du luktar så gott.
Dina bröstvårtor.
Din mage.
Och jag älskar din kuk.
Den är verkligen vacker.
Jag vet inte hur jag ska beskriva den. Jag gillar den bara.
Jag tycker om att titta på den. Jag tycker om att ha den i handen.
Jag tycker om att kyssa den.
Och dina kulor är också vackra.
I min hand är de delikata.
Ändå väger de tunga.
Jag kysser dem.
De är mjuka.
Så mjuka.
Sluta.
Jag vet inte om vi kan älska igen idag?
Jag tror inte det. Låt det vara bra så.
Det är dags för mig att gå. Vi ses i morgon.
- Gärna innan det, om du vill? - Det är en bra idé.
Jag ringer dig. Eller du ringer mig.
Den som inte kan hålla sig?
Jag ska gå.
Vill du följa med hem till mig? Jag var på väg ner och...
Jag kan inte bara lämna dig så här... Tills vi går tillbaka till sjukhuset.
Min lägenhet är inte jättestor, men den är lite mer...
- Ska jag klä på mig? - Ja, ta på dig.
- Och sen då? - Och sen?
Du ska ta din behandling... och jag kommer att vara där.
- I 28 dagar? - Det är inte så låg tid.
Sen då?
Du får göra testet... och så väntar vi på resultatet.
Och under tiden.
Efter 3 månader och 28 där ihop, kommer vi att vara starka.
Även om jag är säker på att du kommer att vara negativ.
Efter det... om du fortfarande vill knulla mig...
Om du inte är rädd, kan vi fortsätta.
- Med vad då? - Vi fortsätter tillsammans.
Det finns ingen anledning att sluta.
Vi är tillsammans. För en lång tid.
- Hur lång då? - En lång tid. Jag vet inte.
Vi kan väl säga... 20 år. Vi kommer att kunna göra mycket.
Vi kan gå... till snabbköpet, eller göra nånting stort.
Vi kan rädda valar, eller bara en kattunge.
Nåt humanitärt. Eller nåt som förändrar världen.
Jag vet inte... nånting.
Och efter det?
Efter det?
Då gör vi väl slut... antar jag.
Som alla andra.
Vi kommer att bli ledsna, men sånt är livet.
Är du säker på att det är värt det?
Ska vi äta frukost? Nånting sött den här gången?
- Vänta, jag glömde min telefon. - Du behöver ingen. Vem skulle du ringa?
Även om...
Om du går tillbaka, går jag. Det är det slut.
- Menar du allvar? - Ja, jag menar det.
Om du går tillbaka...
...förlorar du allt.
Allt jag lovade dig.
Nu går vi vidare. Vi är inte rädda.
Får jag låna din mobil och ringa mamma? Jag ringer henne varje söndag.
Behåll den tills måndag kväll. Vänta.
Titta.
Där ser du. Det var där det hela började.
Översättning: Mats Wennberg Ordiovision